Науковий вісник Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича. Історія
Науковий вісник Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича. Історія було засновано у 1996 р. рішенням Вченої ради Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича. Журнал входить до переліку фахових видань України та приймає до рецензування статті з історії, археології та етнології.
Yuriy Fedkovych Chernivtsi National University
Рецензія на книгу: «Даниленко В., Даниленко О., Романюк І. Академік Данило Заболотний: «Любіть науку і правду». Харків: Факт, 2025. 328 с.
Авторське право (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Рецензія на книгу: Babeș-Fruchter, Adina and Bărbulescu, Ana. The Holocaust in South-Eastern Europe: Historiography, Archival Resources and Remembrance. Wilmington, De: Vernon Press, 2021. 322 p.
Адміністративні трансформації в Південно-Західній Русі часів правління князя Романа Мстиславовича
Автор наукової статті аналізує процеси складних адміністративних трансформацій у Південно-Західній Русі часів правління галицько-волинського князя, великого князя і самодержця усієї Русі — Романа Мстиславовича, на основі джерельної бази розкриває особливості адміністративних трансформацій у Південно-Західній Русі наприкінці ХІІ — на початку ХІІІ ст. Розглядає питання з’ясування обставин, які спонукали князя Романа здійснювати адміністративні трансформації в Південно-Західній Русі, їхній зв’язок з політикою Романа Мстиславовича. Аналізуються різні аспекти зовнішньої політики правителя, її роль та значення. Зроблено висновки — про велику роль князя Романа у тогочасній політичній системі та в адміністративних трансформаціях тих часів. Усе це — важливо для правильного розуміння розвитку історичних процесів у Південно-Західній Русі наприкінці ХІІ — на початку ХІІІ ст.
Авторське право (c) 2025 Тарас Чугуй https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Початковий («нульовий») компут польсько-литовських військ на Хотинську кампанію 1621 року
У статті здійснено джерелознавчий аналіз та публікацію маловідомого військового реєстру польського та литовського військ 1621 р., що зберігається у фондах Бібліотеки Польської академії наук у Курніку. На основі порівняльного аналізу з іншими відомими компутами і реєстрами встановлено, що матеріал є початковим («нульовим») плановим документом набору підрозділів. Він відображає початкові оцінки складу коронних і литовських військ, котрі мали взяти участь у бойових діях проти Османської імперії. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю уточнення чисельності польсько-литовських військ під час Хотинської кампанії 1621 р. Публікований матеріал фіксує наміри командування Речі Посполитої виставити проти османської армії сили загальною чисельністю 44 550 жовнірів, що корелює з амбітними планами гетьмана Яна Кароля Ходкевича мати під орудою близько 50 тис. вояків. Уведення цього джерела до наукового обігу дозволяє осягнути масштаб військових приготувань Речі Посполитої, які, однак, не були реалізовані в повному обсязі через фінансові та організаційні труднощі.
Авторське право (c) 2025 Денис Позняков https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Топографія некрополів XVI–XVII ст. у середньому Надстир’ї
Стаття присвячена аналізу некрополів ранньомодерного періоду в мікрорегіоні середнього Надстир’я, які є цінним джерелом для вивчення соціальної структури та поховальних традицій XVI–XVII ст. Автори узагальнюють результати археологічних досліджень низки пам’яток у селах Городище Друге, Буяни, Рованці, Жидичин та інших, простежуючи закономірності їхнього розташування — переважно на мисових пагорбах над заплавами річок або в межах середньовічних городищ. Окремо виділено міські некрополі Луцька, де домінують криптові поховання при храмах і монастирях. У роботі окреслено характерні риси інгумаційних обрядів, особливості інвентарю та стан збереження пам’яток. Дослідження підкреслює фрагментарність сучасної джерельної бази та визначає перспективні напрями подальшого пошуку ранньомодерних кладовищ у регіоні.
Авторське право (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Туристично-рекреаційна і санаторно-курортна справа на Галицькій Гуцульщині в кінці ХІХ — на початку ХХ ст.
У статті проаналізовано туристично-рекреаційну і санаторно-курортну справу на Галицькій Гуцульщині у кінці ХІХ — на початку ХХ ст. Подано відомості про спорудження окремих залізничних гілок та формування туристично-рекреаційної мережі на території регіону; охарактеризовано створення та діяльність відпочинково-санаторних закладів Галицької Гуцульщини; звернуто увагу на перешкоди розвитку туристично-рекреаційної і санаторно-курортної справи на території краю, пов’язані із природними стихійними лихами, залізничними пригодами і нещастями та санітарними умовами проживання відпочиваючих.
Авторське право (c) 2025 Світлана Галемчук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Формування туристичного бренду територій крізь призму історичної спадщини
Стаття присвячена дослідженню формування територіального туристичного бренду на основі історико-культурної спадщини як ключового ресурсу підвищення конкурентоспроможності дестинації. Розкрито теоретичні підходи до поєднання ідентичності, культурних смислів і маркетингових інструментів у створенні впізнаваного образу території. Проаналізовано міжнародний досвід (Іспанія, Нова Зеландія, Канада) та окреслено характерні проблеми українського бренд-процесу — від фрагментарності управління до нерозвинених механізмів комунікації й цифрової промоції. Запропоновано модель побудови бренду, що охоплює аналітичну оцінку, визначення змістовного ядра, формування місії, вибір інструментів, стратегічне планування, реалізацію та оцінювання результативності. Наголошено на важливості автентичності, включення місцевих спільнот і використання історичних наративів як елементів емоційного залучення. Доведено, що інтеграція спадщини з інноваційними підходами здатна підсилити міжнародну впізнаваність України та сприяти сталому розвитку туризму.
Авторське право (c) 2025 Галина Гуменюк, Леся Польова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
В атмосфері «безцільної сварки і дрібничкової боротьби»: українське національне життя у Чернівцях улітку 1921 р. крізь призму малознаних джерел
У статті на основі малознаних архівних матеріалів із фондів Центрального державного історичного архіву України (м. Львів) проаналізовано особливості українського громадського життя Чернівців улітку 1921 р. в умовах румунської окупації Північної Буковини. Досліджено гостре протистояння між українським студентським середовищем і румунською адміністрацією університету, зокрема конфлікт навколо спроби скликання академічного віча 18 червня 1921 р. та мовні обмеження. Висвітлено феномен «хрунівства» — пристосуванства частини української інтелігенції до окупаційного режиму. Особливу увагу присвячено внутрішньому конфліктові між академічними товариствами «Союз» і «Запороже», який супроводжувався взаємними звинуваченнями у співпраці з румунською владою і доносах сіґуранці. На базі меморандуму провідних громадських діячів розкрито кризу в товаристві «Руський народний дім», пов’язану з фінансовими зловживаннями та узурпацією влади керівництвом. Проаналізовано хвилю арештів українських активістів у травні–червні 1921 р. й систему адміністративних репресій. Здійснено джерелознавчу критику опублікованих документів, зіставивши їх із мемуарними свідченнями учасників подій. Доведено, що внутрішні суперечності українського середовища значною мірою послаблювали національний рух на тлі зовнішнього тиску румунської окупаційної влади.
Авторське право (c) 2025 Тарас Ковалець https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Уроки релігії у шкільництві Волинського воєводства (1921–1939): законодавче забезпечення та організація освітнього процесу
У дослідженні висвітлено історичний досвід впровадження релігійних знань у світському шкільництві Волинського воєводства. Проаналізовано формування теїстичного світогляду учнів й обґрунтовано державне законодавство, що регулювало релігійну політику в шкільництві та професійну підготовку вчителів релігії православного, римо-католицького, протестантського та юдейського віровчення. З’ясовано особливості впровадження релігійних знань у шкільництві різних національних спільнот залежно від конфесійної приналежності. Акцент зроблено на дидактичне забезпечення уроків релігії для учнів православного віросповідання з огляду на їх домінування у шкільництві регіону.
Авторське право (c) 2025 Валентина Доброчинська, Олег Ленартович https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Архівні джерела про сталінські репресії в південних регіонах УСРР у 30-х роках ХХ століття стосовно громадян польської національності
Ще у ХІХ столітті на півдні України сформувалися сільські конгломерації за національною ознакою. Окрім суто українських сіл, тут можемо виділити польські, німецькі, болгарські, сербські, арнаутські, єврейські поселення. Після встановлення радянської влади і запровадження політики «коренізації» національні сільські ради активно розвивали національну культуру, мову, традиції тощо. Згортання НЕПу і перехід до колективізації супроводжувався і початком сталінських репресій стосовно представників національних меншин. Зокрема, розгорнулася боротьба проти поляків та німців, яких підозрювали в симпатіях і шпигунстві на користь «фашистського Рейху і фашистської панської Польщі». В архівах відклалися сотні кримінальних проваджень стосовно цього. На жаль, під час окупації Херсона рашисти вивезли документи архівів. Автор має фотокопії справ стосовно сталінських репресій по відношенню до громадян УСРР польської національності, які зберігалися в архіві СБУ по Херсонській області. Вони лягли в основу цієї публікації.
Авторське право (c) 2025 Євген Сінкевич https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Заходи влади з організації змін у адміністративній структурі та управлінні на Буковині у період королівської диктатури в Румунії (1938–1940 рр.)
У статті здійснено комплексний історико-правовий аналіз становлення, організації та діяльності органів державної адміністрації на території Буковини в період румунського правління (1918–1940 рр.). На основі широкої джерельної бази, що включає нормативно-правові акти Королівства Румунії, архівні матеріали Державного архіву Чернівецької області, документи Національного архіву Румунії, а також публікації тогочасної періодики (Universul, Monitorul Oficial, Monitorul Ţinutului Suceava та ін.), з’ясовано особливості правового статусу адміністративно-територіальних одиниць, механізм призначення та повноваження королівських резидентів і місцевих чиновників. Охарактеризовано зміни в адміністративному устрої після запровадження Конституції 1938 року, а також процес реалізації реформи регіонального управління під час авторитарного режиму Кароля ІІ. Досліджено практичні аспекти взаємодії центральної влади з місцевими органами, судовими інституціями та громадськістю, що дозволяє відтворити реальний стан адміністративного життя на Буковині напередодні Другої світової війни. Автор підкреслює, що функціонування державного апарату на регіональному рівні відбувалося в умовах поєднання елементів централізму та контрольованої автономії, що відображало загальні тенденції розвитку румунської державності міжвоєнного періоду. Результати дослідження поглиблюють розуміння правових та політичних процесів у Північній Буковині й можуть бути використані для подальших студій з історії державної служби та адміністративного права.
«За одним словом скандаль я здогадувався, що справи йдуть не зовсім добре»: нелегальна міграція з СРСР до Румунії на прикладі Михайла Порохівського
Метою цієї статті є дослідження феномену втечі з СРСР до Румунії на прикладі Михайла Порохівського. Колишній царський офіцер, маючи родича в Румунії, на початку 1930-х років вирішив перейти з СРСР до Румунії. В Румунії йому вдалося переконати представників румунської військової розвідки в наявності в нього знань про Радянський Союз. Це, а також проживання брата в Румунії відіграли свою роль в уможливленні перебування в країні. Михайло, однак, зізнався братові в тому, що його перебування в Румунії мало мету, поставлену з Державного політичного управління: вербування Гната. Проваливши це завдання, Михайло був повернений до СРСР, де його арештували та інкримінували йому 10 років таборів за статтею 54-6. Справа Михайла Порохівського, однак, була використана представниками української еміграції для забезпечення за біженцями з Радянської України права на перебування в Румунії.
Деякі аспекти історіографії Римо-католицької церкви в Україні (1939–1991 роки)
У статі проаналізовано напрацювання вітчизняної та зарубіжної історіографії щодо історії Римо-католицької церкви в Україні у радянську добу. Виділено два основні етапи досліджень Римо-католицької церкви: комуністичний або радянський (1939–1980 роки) та модерний пострадянський, який розпочинається із прикінця 80-х років ХХ століття і, фактично, триває донині. За цей час підходи у висвітленні історії Римо-католицької церкви змінювалися залежно від політичної ситуації та доступної бази архівних джерел, і лиш становлення незалежних Польщі та України сприяло можливості незаангажованих досліджень, адже було відкрито архівні документи і розпочалися дослідження історії Церкви та репресій радянської влади проти неї.
Становлення О. Дмітрєва як фахівця з історії Стародавнього Риму та його науковий доробок є вагомою складовою вітчизняного антикознавства та історіографії загалом. У статті висвітлено початковий етап наукової кар’єри науковця у повоєнних реаліях СРСР, проаналізовані перші праці на церковно-релігійну тематику. Головним об’єктом наукового вивчення є розробка О. Дмітрєвим теми «революції рабів», що набула поширення в радянській історичній науці в 30–50-х рр. ХХ ст. З цією метою проведено аналіз наукових статей, надрукованих у тогочасних фахових періодичних виданнях: «Вестник древней истории» и «Византийский временник», а також наводиться оцінка ідей дослідника колегами-сучасниками. У підсумку зазначається, що, побоюючись переслідувань через своє походження, богословську освіту і факт перебування за кордоном, О. Дмітрєв демонстрував лояльність новій панівній ідеології і, щоб отримати від влади преференції, став апологетом сталінської тези «революції рабів».
Громадське служіння Михайла Грушевського пізньоімперської доби в студіях діаспорних істориків повоєнного двадцятиліття
Метою статті є з’ясування особливостей рецепції дореволюційної доби суспільно-політичної діяльності М. Грушевського в українській закордонній історіографії другої половини 1940-х – першої половини 1960-х рр. Проаналізований матеріал довів, що українські діаспорні інтелектуали протягом другої половини 1940-х – першої половини 1960-х років інтенсивно цікавилися львівською добою суспільно-політичного служіння М. Грушевського. При цьому інтерпретації громадських ініціатив вченого були в цілому схвальними, адже історіографи виопуклювали соборницький імператив як громадсько-політичної, так і культурно-наукової діяльності автора «Історії України-Руси». В своїх реконструкціях біографії Грушевського-політика закордонні українознавці здебільшого не було оригінальними, адже як правило орієнтувалося на історіографічну традицію ювілейної та мемуарної грушевськіани, створеної протягом першої третини ХХ ст. У той же час, чимало нового фактичного матеріалу та оригінальних інтерпретативних моделей приносили щоденники та спогади сучасників М. Грушевського, яким пощастило у повоєнний час виїхати на захід. Також і динамічний розвиток української соціогуманітаристики у вільному світі підштовхував історіографів до постійного переосмислення класичних грушевськознавчих сюжетів у напрямку їх контекстуальної та компаративної інтерпретації. Внаслідок цього, приміром, був обґрунтована інтерпретація громадської публіцистики львівського професора як ефективного інструменту національно-культурного виховання поділених імперським кордоном українців. Таким чином, історіографічні здобутки повоєнного двадцятиліття уможливили появу грушевськознавства як міждисциплінарної галузі у рік відзначення столітнього ювілею Великого Українця.
Невідкладна допомога скаутів та скауток малопольського округу скаутського товариства Республіки Польща українським воєнним біженцям у початковий період повномасштабної російсько-української війни
Мета цієї статті — представити приклади допомоги, наданої польською владою та суспільством українським біженцям війни, на підставі діяльності Служби невідкладної допомоги учасників Скаутського товариства Республіки Польща (ZHR) після повномасштабної російської агресії проти України 24 лютого 2022 року. Дослідження базується на документах щодо діяльності Служби невідкладної допомоги скаутів та скауток і звітах про службу на польсько-українському кордоні, доступних на веб-сайті ZHR, у соціальних мережах Facebook та повідомленнях штабу PHiH Малопольського району ZHR. З огляду на поточні події, автор обрав описову модель, зосереджену на висвітленні поточної ситуації в Україні. У дослідженні автор описує діяльність PHiH у Малопольському районі ZHR, висвітлюючи різні аспекти скаутської служби для біженців війни. Після російської агресії проти України понад 7 мільйонів людей, переважно жінок та дітей, втекли з країни до сусідніх країн, більшість з них до Польщі. Щоб допомогти біженцям війни, які цього потребують, польські скаутські організації, зокрема Малопольський округ Скаутського товариства, активізували свою діяльність у Кракові та на кордоні з Україною. Діяльність ZHR регулюється Законом та Обітницею Скаутів. Результатом цієї статті є опис служіння скаутів та скаутів Польської асоціації скаутів та гідів (PHiH) на користь українських біженців війни, а також приклади такого служіння. Це важливий внесок у постійні зусилля щодо висвітлення російсько-української війни у її різних аспектах.
Менталітет японців у добу Мейдзі (1868–1912): адаптація до викликів модернізації
У статті аналізується трансформація менталітету японців у добу Мейдзі в умовах модернізації та активного впливу західних ідей і технологій. Особливу увагу приділено процесу адаптації японського суспільства до нових викликів за збереження традиційних моральних і духовних засад. Автор розглядає поєднання конфуціанських цінностей, синтоїстських уявлень і самурайської етики бусідо з новими соціально-політичними та економічними реаліями. Проаналізовано роль державної ідеології у формуванні національної ідентичності, лояльності до імператора та колективної відповідальності. Наголошується, що модернізація в Японії не зруйнувала традиційний менталітет, а сприяла його гнучкій трансформації. У добу Мейдзі японський менталітет утвердився як динамічне поєднання традицій і новацій, що забезпечило ефективну адаптацію до модернізаційних процесів і стало підґрунтям успішного входження Японії до кола провідних індустріальних держав світу.
Авторське право (c) 2026 Анна Шеремета https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Військо Кримського ханства у військових кампаніях Османської імперії проти Угорщини та Австрії У XVI–XVII ст.
Протягом XVI–XVII ст. у Європі йшло протистояння між Османською імперією та коаліцією європейських держав на чолі з Австрією. Османи прагнули здобути контроль над усією Угорщиною, підкорити інші території, змусити європейських монархів визнати залежність від Порти та сплачувати данину. У конфлікт було втягнуто й Кримське ханство як союзник Османської імперії. У історіографії майже відсутня комплексна оцінка дій кримців у воєнних кампаніях Порти проти Угорщини та Австрії. У наявних дослідницьких працях участь кримських татар у конфліктах розкрита опосередковано в контексті воєнних дій османського війська. Османська імперія змогла тривалий час протистояти цілій коаліції європейських держав завдяки в тому числі й кримським татарам, які завдавали удару по ворожих тилах, зривали мобілізацію у ворожому стані, постачали османське військо харчами та амуніцією. Порта часто використовувала окремі групи легкоозброєних кримців як загони польової чи тактичної розвідки під час своїх воєнних кампаній.
Авторське право (c) 2026 Сергій Козловський https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Становище та відстоювання громадянських прав євреїв в Румунії міжвоєнного періоду (1922–1940 рр.)
Після завершення Першої світової війни Румунія пройшла через період певної політичної нестабільності. Фактично послідовне політичне життя в країні розпочалося після 1922 р. і до 1937 р. продовжувалося в рамках парламентської демократії. Питання, яке неодноразово порушувалося в цей період, стосувалося дотримання угоди про надання прав національним меншинам. Однією з них стала єврейська національна меншина, представники якої компактними групами мешкали на території Бессарабії, Буковини, Трансильванії на додачу до єврейського населення Старого королівства. Серед представників єврейського населення були доволі успішні підприємці, юристи, медики. Практично єврейська громада Румунії мала можливість створювати політичні організації, культурні товариства, мати представників у парламенті. Останні неодноразово ставили питання про захист громадянських прав єврейського населення, оскільки у 20–30-х роках ХХ ст. спостерігалися прояви антисемітизму у різних сферах. Фактично антисемітський рух набрав своїх основних рис у результаті «руху трупів», що розпочався в 1922 р. в Клужі та зачепив університети країни. В часи королівського авторитарного режиму збереглися умови для діяльності політичних представників євреїв у парламенті, хоча й ускладнився режим дотримання громадянських прав.
Історична пам’ять українсько-польського порубіжжя (на прикладі побутування суспільно-історичних стереотипів)
У статті досліджено історичну пам’ять українсько-польських порубіжних земель і доведено, що на порубіжжі формується особлива ідентичність, яка є доволі стійкою категорією, оскільки вона опирається на суспільно-історичні стереотипи та міфи, що тут побутують. Українсько-польське порубіжжя — це специфічна територія, на якій у різні історичні період спільно/паралельно проживали українці та поляки (незалежно від того, до складу яких держав входили ці території), це терени, де перепліталися мови, культури, традиції та релігії, створюючи окрему специфічну ідентичність. Порубіжні землі об’єднує спільна історія, часто просякнута історичними та культурними травмами, тут побутують відмінні (від решти регіонів) суспільно-історичні стереотипи, і, як результат, формується своя, особлива історична пам’ять.